OSA A Johdanto
Sisältö
_____________________________________________________________
1 Esteettömyyskartoituksen tausta ja tavoitteet				
1.1 Esteettömyys ja käyttäjien tarpeet				
1.2 Kartoituskriteerit						
1.3 Esteettömyyskartoitusmenetelmät	

1 Esteettömyyskartoituksen tausta ja tavoitteet

1.1 Esteettömyys ja käyttäjien tarpeet
Esteettömyydellä tarkoitetaan yhdenvertaisuutta osallistua yhteiskunnan toimintaan itsenäisesti ja omana itsenään. Esteettömyys on sekä fyysisen, psyykkisen, sosiaalisen, kulttuurisen että taloudellisen ympäristön toteutumista siten, että jokainen meistä voi toimintakyvystään riippumatta toimia yhdenvertaisesti muiden kanssa. 
Perinteinen näkemys esteettömyydestä tarkoittaa, että tilassa ei ole liikkumisen esteitä. Liikkumisen esteettömyys on hyvä peruslähtökohta, sillä jos tilaan ei ole lainkaan mahdollista päästä, puhutaan jo varsin totaalisesta poissulkemisesta. Liikkumisesteiden ohella myös kuulemisen ja näkemisen esteettömyys ovat keskeinen osa fyysisen ympäristön toimivuutta. Ympäristön ongelmat vaikeuttavat erilaisissa tiloissa toimimista. Tällöin kynnyskysymys ei ole päästä tilaan, vaan se, miten siellä voidaan toimia ja kommunikoida joustavasti. 
Esteettömät ja toimivat ratkaisut helpottavat kaikkien ihmisten liikkumista ja toimimista. Liikkuminen ja toimiminen, asuminen ja asioiminen, työnteko ja vapaa-ajan vietto sujuvat vaivattomasti kaikilta esteettömässä ympäristössä – kun oviaukot, kulkuväylät ja tilat ovat tarpeeksi väljiä, luiskat loivia, hissejä on tarpeellisissa paikoissa eikä kynnyksiä ole. Esteettömissä tiloissa ja ulkoympäristöissä pystyy äiti tai isä lastenvaunuineen, vanhus rollaattorinsa kanssa tai siivooja kärryineen toimimaan vaivattomasti, samoin kuin huonokuuloinen tai näkövammainenkin henkilö. Onkin arvioitu, että kaikki ihmiset ovat elinajastaan keskimäärin 40 % eri tavoin liikkumis- ja toimimisesteisiä, joten jossain elämän vaiheessa meistä jokainen joutuu tekemisiin ympäristön esteettömyyden kanssa. 
Myös väestön nopea ikääntyminen lisää esteettömän ympäristön tarvetta. Vuoteen 2030 mennessä yli 65-vuotiaiden osuus väestöstä kasvaa ollen tuolloin yli 25 %. Samalla yli 74-vuotiaiden määrä enemmän kuin yli kaksinkertaistuu nykyisestä nousten yli 700 000 henkilöön.
Vaikka esteettömyys on liikkumisen ja toimimisen helppoutta ja turvallisuutta kaikille ihmisille on muistettava, että osalle meistä esteettömyys on toimivan arjen kannalta välttämätöntä. Suomessa arvioidaan olevan liikkumis- ja toimimisesteisiä noin 10 % väestöstä. Vammaisuuden esiintymisestä Suomessa ei ole saatavissa tarkkoja lukuja, luvut perustuvat vammaisten vuoden 1981 Suomen komitean mietintöön (Komiteamietintö 1982). Euroopan Unionin jäsenmaissa arvioitiin vammaisia olevan 1990-luvun alkupuolella 36–48 miljoonaa ihmistä, noin 11–15 % näiden maiden väestöstä.
Tässä oppaassa esitetyllä esteettömyyskartoitusmenetelmällä selvitetään fyysisen ympäristön esteettömyys. Kartoituksen tarkoituksena on selvittää miten hyvin kartoitettava kohde tai alue palvelee kaikkia käyttäjiä ja antaa toimenpide-ehdotuksia havaittujen ongelmien korjaamiseksi. Ihmisillä on hyvin erilaisia tarpeita liikkuessaan ja toimiessaan rakennetussa ympäristössä. Ihmiset yksinkertaisesti ovat erilaisia, toiset ovat pitkiä ja toiset lyhyitä, yksi on lihava ja toinen laiha, joku oikeakätinen ja toinen vasenkätinen. Kun ympäristö ei vastaa näihin kaikkiin tarpeisiin syntyy liikkumiselle tai toiminnalle esteitä.    
Tasoerot ovat vaikein liikkumisesteisten ongelma. Sitä voidaan helpottaa järjestämällä sekä sisä- että ulkotiloissa tasaisia, portaattomia ja kynnyksettömiä kulkuyhteyksiä sekä rakentamalla hissejä ja loivia luiskia.
Tilantarve koskettaa erityisesti pyörätuolin ja rollaattorin käyttäjiä sekä lastenvaunujen kanssa liikkujia. Kulkuväylät, luiskat, oviaukot, hissit ja wc-tilat voidaan mitoittaa riittävän väljiksi.
Etäisyys korostuu kantamusten kanssa tai muutoin hitaasti liikuttaessa. Kulkuyhteyksien ollessa pitkiä levähtämismahdollisuudet tukevat itsenäistä liikkumista.
Orientoitumisen helppous koskettaa eniten näkövammaisia henkilöitä. Orientoitumista helpottavat selkeiden kulkuväylien suunnittelu ja rakennusten helposti hahmotettava pohjaratkaisu, oikein valitut materiaalit ja värit sekä selkeät opasteet ja äänimerkit.
Tasapainon säilyttäminen korostuu portaissa ja luiskissa. Kulkuväylien luistamattomat pintamateriaalit, liukkauden torjunta sekä käsijohteet ja tukitangot helpottavat tasapainon säilyttämistä.
Ulottuminen koskee niin lapsia, lyhytkasvuisia henkilöitä kuin pyörätuolin käyttäjiäkin. Istuma-asento ja keskivartalon lihaksiston voimattomuus rajoittavat pyörätuolia käyttävän henkilön ulottumisetäisyyttä. Pyörätuolin pyörät ja jalkalauta rajoittavat pääsyä huoneen nurkkiin sekä työtasojen ääreen, jos tason alla on kaappeja tai laatikostoja. Esimerkiksi sopivalle korkeudelle sijoitetut käyttöpainikkeet ja automaatit, erikorkuiset vaatenaulakot ja sekä seisoma- että istumakorkeudelle mitoitetut palvelutiskit helpottavat niiden itsenäistä käyttämistä.
Voimattomuus ilmenee tyypillisesti raskaita ovia avattaessa. Se liittyy usein ikään tai sairauteen. Ovien avattavuutta voidaan helpottaa käyttämällä automaattiovia, kevyttoimisia heloituksia ja ovenaukaisulaitteita. 
Monimutkaisuus liittyy ennen muuta erilaisten laitteiden ja automaattien käyttöön tai informaation sisältöön. Erityisesti se vaikeuttaa näkövammaisten henkilöiden toimintaa. Tuotteiden hyvä käytettävyys ja ergonomia sekä niitä täydentävä opastus ja henkilökohtainen neuvonta palvelevat myös laitteiden käyttöön tottumattomia.
Turvallisuus liittyy mm. portaisiin, kulkuteillä oleviin esteisiin, työmaakaivantoihin ja suojateiden johdattavuuteen. Tilat ja kulkuväylien huolellinen suunnittelu, riittävä valaistus ja mahdollisten vaaranpaikkojen merkitseminen estävät onnettomuuksia. 

Kommunikaatio liittyy kuulemiseen, ymmärtämiseen ja kieleen. Yleisin kuulemiseen liittyvä ongelma on induktiosilmukan tai muun äänensiirtojärjestelmän puuttuminen esimerkiksi auditorioista ja asiakaspalvelutiloista. Ympäristön selkeyteen ja informaation ymmärtämiseen puolestaan vaikuttaa selkeiden symboleiden käyttäminen opasteissa tekstin ohella. Tämä auttaa erityisesti kehitysvammaisia henkilöitä sekä vieraskielisiä ihmisiä.
Allergiaa aiheuttavat tekijät ja hengitysilman epäpuhtaudet voivat rajoittaa tai hankaloittaa allergiasta tai hengityselinten sairauksista kärsivien ihmisten liikkumista. Yleisimpiä ongelmia ovat eläinallergeenit, hajusteet, tupakka ja allergisoivat kasvit sekä keväinen katupöly jalankulkuympäristössä.
Yhdenvertaisuusongelma syntyy, kun ympäristö tai palvelu asettaa käyttäjänsä eriarvoiseen asemaan. Ratkaisut ovat paitsi rakenteisiin ja suunnitteluun, myös asenteisiin ja palvelukulttuuriin liittyviä.

1.2 Kartoituskriteerit
Maankäyttö- ja rakennuslaki ja -asetus sekä Suomen rakentamismääräyskokoelma (osat F1, F2 ja G1) asettavat vaatimuksia liikkumisesteettömälle rakentamiselle (ks. Liite 1). Rakennuksen tulee mm. olla korjattavissa ja huollettavissa sekä soveltua myös sellaisten henkilöiden käyttöön, joiden kyky liikkua tai toimia on rajoittunut. Erityisesti julkisten rakennusten on oltava yhdenvertaisuuden näkökulmasta saavutettavia kaikille. 
Rakentamismääräyskokoelmassa on velvoittavia määräyksiä sekä ohjeita ja suosituksia. Nykyiset määräykset koskevat uudisrakentamista ja sellaista peruskorjaamista, johon tarvitaan rakennuslupa. Tavoitteena tulisi olla, että myös niissä korjaustoimenpiteissä, joihin ei tarvitse hakea rakennuslupaa, noudatettaisiin esteettömyysmääräyksiä ja -ohjeita.
Määräykset ja ohjeet pyrkivät selkeästi esteettömään ja toimivaan ympäristöön, mutta eivät kuitenkaan ole kovin yksityiskohtaisia. Määräysten ja ohjeiden voidaan nähdä asettavan esteettömälle ympäristölle vähimmäis- ja enimmäisvaatimukset. Mikään ei kuitenkaan estä tekemästä laadukkaampaa ympäristöä. Erityisesti laajalle käyttäjäryhmälle tarkoitettujen rakennusten tulee olla esteettömyydeltään korkeatasoisia. Tällaisia kohteita ovat muun muassa uimahallit, kirjastot, vanhusten palvelutalot ja esimerkiksi koulut, jotka voivat toimia iltaisin alueen asukkaiden monipuolisina harrastuspaikkoina. 
ESKEHin kartoituskriteerit kattavat rakentamismääräysten lisäksi eri tahojen laatimat esteettömyysohjeet ja suositukset, joita tarvitaan esteettömän, kaikille soveltuvan ympäristön toteuttamiseksi. Ohjeita, suosituksia ja esimerkkiratkaisuja löytyy mm. seuraavista lähteistä:
ARVI - Asunnon arviointimenetelmä (2005). Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus (www.ara.fi, ARVI)
Esteetön rakennus ja ympäristö, suunnitteluopas (2007). Rakennustietosäätiö RTS. Rakennustieto Oy, Helsinki.
Esteettömiä ratkaisuja (2006). Helsinki kaikille -projekti ja Invalidiliitto ry, Vammaisten yhdyskuntasuunnittelupalvelu (VYP).
Esteettömän ympäristön suunnitteluohjekortit 1–8 ja Esteettömyyskriteerit. SuRaKu-projekti 2004/2008.
Vilpponen Mikael (2007). Palvelutalojen valaistus, suunnitteluohjeita ikääntyneiden asuinympäristöön. Innojok Oy, Helsinki.
RT-kortisto. Rakennustietosäätiö RTS. Rakennustieto Oy.

1.3 Esteettömyyskartoitusmenetelmät
Esteettömyyttä voidaan kartoittaa ja arvioida usealla eri tavalla. Kartoitusmenetelmän valinta riippuu tiedon tarpeesta ja käyttötarkoituksesta. Halutaanko kerätä faktatietoa esteiden poistamiseksi, ollaanko suunnittelemassa uutta vai halutaanko tiedottaa saavutettavuudesta asiakkaille tai kenties vaikuttaa päättäjiin. 
Esteettömyyskartoitus
Tässä oppaassa ohjeistettu esteettömyyskartoitus on menetelmä, joka tuottaa tarkkaa mittatietoa kartoitettavasta kohteesta. Vertaamalla kerättyä tietoa olemassa oleviin kriteereihin saadaan selville toimenpiteitä vaativat ongelmakohdat. Kartoitettuja kohteita voidaan myöhemmin luokitella ja tiedot esittää yleisölle sopivassa muodossa. 
Asiantuntija-arviointi
Esteettömyysasioihin laajasti perehtynyt ammattilainen suorittaa arvion yleensä yhdessä tilaajan edustajan kanssa. Asiantuntija voi arvioida sekä olemassa olevia rakennuksia että uudisrakennus- tai korjaussuunnitelmia ja antaa ohjeita esteettömyyden parantamiseksi kohteessa.
Esteettömyyskierros (kävelykierros)
Esteettömyyskierrosmenetelmällä voidaan selvittää sekä sidosryhmien tarpeita että rakennetussa ympäristössä havaittuja ongelmia. Kierroksella muun muassa suunnittelijat, alueen asukkaat ja eri tavoin liikkumis- tai toimimisesteiset henkilöt kulkevat ennakkoon suunnitellun reitin ja keskustelevat havaituista ongelmista. Menetelmää voidaan hyödyntää esteettömyyskartoituksen pohjatietojen keräämisessä. 

Käyttäjäarviointi (käyttäjäraati)
Käyttäjäarvioinnissa eri tavoin liikkumis- ja toimimisesteisistä koottu ryhmä arvioi rakennusta tai ympäristöä kukin omista lähtökohdistaan. Käyttäjäarviointi tuottaa arvokasta kokemuksellista tietoa esteettömyydestä. Käyttäjäkokemuksilla on painoarvoa mm. vaikuttamistyössä. Vaikka käyttäjäarvioijat ovat usein perehtyneet esteettömyyskysymyksiin laajemminkin, arviointi saattaa silti olla subjektiivista ja painottua vain tiettyihin esteettömyyden ongelmakohtiin.